Védská Indie vidìná z vesmíru

Družicová technologie pøispìla k zásadnímu objevu týkajícímu se indické historie. Prokázala existenci koryta vyschlé øeky Sarasvat….

Staré védské texty se zmiòují o mimoøádnì široké øece jménem Sarasvat…, která pramenila v Himalájích a tekla do Arabského moøe. Védští mudrci se na jejích bøezích scházeli k metafyzickým rozpravám a navštìvovali poutní místa podél jejího toku. Kam se podìla tato øeka, tolikrát zmiòovaná v Pur€�€ch, Mah€bh€ratì a ·g-vedì (obsahující padesát zmínek ve ètyøiceti šesti hymnech)? Nikde jí dnes nevidíme.
Družicová snímací zaøízení se stala nástrojem archeologie. Tento vývoj zapoèal po roce 1972, kdy NASA, americká státní agentura pro vesmírný program, vypustila družice Landsat urèené ke studiu zemìdìlských oblastí. (Jelikož rostliny odráží infraèervené paprsky, vìdci dokázali odhadnout výnosy.) Koncem sedmdesátých let je následovali geologové, geografové a archeologové. Nìkolik badatelù využilo zobrazovací technologii Landsat k pøesné lokalizaci mayských zøícenin v džunglích Yucatánu a prehistorických staveb v bývalé Mezopotámii. Pomocí z vesmíru poøízených snímkù vìdci také objevili dvì fáze stavby Velké èínské zdi.
V roce 1981 raketoplán Columbia zamìøil své snímací zaøízení na hlavní pouštì na Zemi. Snímky odhalily stará øíèní koryta na Sahaøe, nyní ukrytá pod tøí až pìtimetrovou vrstvou písku.
V roce 1986 Francouzi uèinili prùlom v oblasti družicového dálkového snímání. Jejich Národní støedisko pro studium vesmíru vyvinulo novou technologii jménem SPOT schopnou zachytit pøedmìty èi prostory o rozmìrech pouhých deseti metrù. Multispektrální zobrazování a panchromatická data využívaná technologií SPOT—i když nedokázala zobrazit tak drobné detaily jako letecké snímkování—dokázala pokrýt mnohem vìtší oblasti. Nyní indický a francouzský archeologický tým koordinující svùj pozemní výzkum s francouzskou družicí SPOT zjistil, že øeka Sarasvat… popisovaná ve Védách je skuteèností a nikoliv mýtem. Údaje z družice SPOT velmi jasnì odhalují stopy starých øek a jejich ramen, a tak dokazují, že Sarasvat… existovala dlouho pøed rokem 3000 pø.n.l. a zøejmì zcela vyschla nejpozdìji kolem roku 2000 pø.n.l.
Družicové snímaèe a pohyblivé optické zaøízení fotograficky zachytily vyschlé koryto øeky široké sedm kilometrù v oblasti západnì od Nového Dillí. V Paòdžábu bylo koryto této øeky, zjištìné v místech, kde bychom oèekávali Sarasvat…, široké dvacet kilometrù.
Pøi pohledu z vesmíru badatelé zjistili, že Sarasvat… mìla mnoho pøítokù, které zavlažovaly nesmírnou rozlohu úrodné pùdy. Byly také objeveny stopy umìlých kanálù.
Po prvním indickém archeologickém prùlomu v Harappì v roce 1921 byly tamní nálezy pøijaty jako dùkaz existence toho, co bylo nazváno harappská kultura. V témže desetiletí bylo objeveno další významné nalezištì—Mohendžodáro. Tato dvì mìsta ležící na bøezích øeky Indu byla pøejmenována na „civilizaci øeky Indus“.
Od padesátých let byla objevena další archeologicky významná místa. Ale charakteristickým znakem tìchto nových naleziš�—zvaných Lothal, Rupar, Dholavira a Banawali—je, že všechny leží na bøezích èi poblíž bøehù novì objevené øeky Sarasvat….
V roce 1922 objevil archeolog Rafiq Mughal ve vyschlém korytì Sarasvat… u Guheriwalu nalezištì oèividnì stejnì velké jako Mohendžodáro.
Objev pùvodní, 1600 km dlouhé Sarasvat… vrhl nové svìtlo na pøibližnì sto odkrytých mìst takzvané kultury øeky Indus. Podél starého koryta øeky Sarasvat…, pohøbeného pod nánosy písku pouštì Thar, bylo totiž zjištìno mnohem vìtší soustøedìní naleziš�—více než 1000. Pokrok archeologického výzkumu v severní Indii od té doby pøimìl mnoho uèencù k pøejmenování civilizace údolí øeky Indu na civilizaci Indus-Sarasvat….
Nìkteøí uèenci vyjadøují svùj nesouhlas. Snižují dùležitost objevu Sarasvat… tvrzením, že artefakty získané z naleziš� u øeky Sarasvat… se svým významem dosud nevyrovnají tìm z harappských naleziš�. Ale ti, kdo drží krok s védskými studii, vìdí, že kulturní prostøedí popisované ve védské literatuøe pokrývalo mnohem vìtší geografickou oblast než se archeologové pùvodnì domnívali.
Celý tok znovuobjevené Sarasvat… táhnoucí se od Himalájí k Arabskému moøi probíhá zhruba paralelnì k øece Indus.
Tento pozoruhodný objev intuitivnì pøedjímal v druhé polovinì devatenáctého století sanskrtista Max Muller. V „Posvátných knihách Východu“ uvádí tento postøeh: „I když nemusí být možné pomocí geologických dùkazù urèit dobu zmìn v jižních oblastech Paòdžábu, které vedly ke zmizení Sarasvat… v poušti, skuteèností pøesto zùstává, že zánik Sarasvat… je pozdìjšího data než védské období a že se v té dobì vody Sarasvat… vlévaly do moøe.“
Souèasná technologie dokáže zjistit, kdy geologické zmìny zpùsobily zmizení Sarasvat…. Je však tøeba èas k upøesnìní údajù; samotné družice nemohou definitivnì potvrdit geologickou chronologii. K potvrzení nálezù je nutný pozemní prùzkum s použitím pokroèilých technických metod.
Na mnoha nalezištích podél Sarasvat… lze použít radiokarbonové datování. Místa poblíž ústí vykazují data kolem 3000 pø.n.l. Dále proti proudu, blíže k Himalájím, jsou data naleziš� mladší, kolem 1300 pø.n.l.
Indicko-francouzská družicová a pozemní studie odhalila, že èásti øeky zaèaly vysychat již kolem 3000 pø.n.l. Úplné zmizení Sarasvat… není pozdìjší než 2000 pø.n.l. Jiné studie datují její úplné zmizení mezi 2500 a 1700 pø.n.l.
Archeolog Rafiq Mughal øíká, že øeka mìla celoroèní charakter ve èvrtém a poèátkem tøetího tisíciletí pø.n.l., a poté koncem druhého tisíciletí zmizela.
Je významné, že mnoho archeologických naleziš� se objevuje pøímo ve starém korytì. Všichni badatelé se shodují na tom, že to znamená, že èásti øeky musely vyschnout dlouho pøedtím, než si v tìchto místech lidé postavili svá obydlí.
Proto-harappská nalezištì v øíèním korytì byla datována 3000 pø.n.l. Paul-Henri Francfort, vedoucí francouzského týmu, prohlásil v èasopise Eastern Anthropologist (1992), že v dobì tìchto prvních harappských sídel v korytì samotném „jím již dlouho neprotékala žádná velká celoroènì tekoucí øeka“. Védská literatura popisuje celoroènì tekoucí øeku ústící do oceánu. Milovníci eposu Mah€bh€rata, který zahrnuje Bhagavad-g…tu, si vzpomenou na pasáže popisující poutní cestu Œr… Balar€ma vnitrozemím podél Sarasvat…. Napøíklad: „Prùvod se rychle pøesouval na poutní místa v dobì Kuruovské války; proti proudu Sarasvat… od ústí oceánu.“ (MB 9.34.15-18) Dále je znám verš, kdy Œr… Balar€m na své cestì proti proudu øeky dospìl k jejímu prameni. (MB 9.53.11) Jiné védské historické spisy, Pur€�y, také zmiòují tuto geografii.
Védské texty oèividnì popisují geografii Indie v dobì 3000 pø.n.l. a døíve, kdy Sarasvat… pramenila v Himalájích a tekla do Arabského moøe. To znamená, že védští lidé a kultura žili bok po boku se záhadnými kmeny z údolí Indu. Mùžeme tedy uèinit bezpeèný závìr, že Védy v nìjaké—ústní èi jiné—podobì existovaly kolem 3000 pø.n.l. A mùžeme si být dokonce ještì více jisti, že védská kultura, s jejím náboženstvím a filozofií, je nejstarší žijící kulturou na svìtì.